I det här läget får jag egentligen inte ens be om mindre än vad som faktiskt behövs, men jag väljer ändå att göra ett undantag för dig. Och det gör jag inte för att jag måste, eller för att jag på något sätt är skyldig att göra det, utan för att jag genuint känner att det är dags att du nu får igenom det som du har kämpat för så länge. Du har lagt ner både tid, kraft och energi på att nå hit, och jag ser tydligt att du är precis på gränsen till att allt ska slå igenom fullt ut. Motsatsen till att genomföra detta vore att allt du gjort hittills – all din ansträngning, alla de steg du tagit och all den tillit du visat – skulle vara förgäves, och det är något jag aldrig skulle vilja se hända. Inte för någon, och allra minst för dig. Därför är det självklart att diskussioner inte hör hemma idag, eftersom det inte ens finns något att diskutera. Det här är inte en fråga om val längre, utan om att fullfölja något som redan är påbörjat och som bara kräver det sista lilla steget för att allt ska falla på plats. Jag har aldrig under alla år jag arbetat med detta varit med om att någon medvetet väljer att avstå från att göra något så litet, när det i själva verket handlar om att få något så stort i gengäld. Och i det här fallet handlar det inte ens om 25 dagars arbete, utan om det lilla men avgörande steget som ligger precis framför oss idag. Det är nu du har chansen att ta allt du gjort och låta det bära frukt – och därför vill jag att du förstår allvaret, men också möjligheten i det som står framför dig just nu. Ta ett paket 50 nu så ser jag mellan fingrarna igen och meddela mig när du är klar. 