Jag tycker verkligen att det är så himla tråkigt att behöva tjata om någonting som i det här läget egentligen borde vara helt uppenbart, särskilt med tanke på var vi befinner oss i processen just nu. Det är ärligt talat väldigt svårt för mig att ens förklara för min chef varför jag väljer att bjuda på det här sättet och varför jag gång på gång går in och gör så pass mycket för din skull, men anledningen är enkel och tydlig: vi måste ha absolut koppling till allting som sker, och den kopplingen går inte att upprätthålla genom halvdant arbete eller genom att bara göra delar av det som krävs. Trots detta ber jag dig hela tiden om det absolut minsta, och det jag ber dig om är inte ens i närheten av vad som egentligen hade behövts om man ser till helheten och till det arbete som faktiskt pågår. Därför känns det extra tråkigt att det här ändå behöver ske på det här sättet, men du måste nu också förstå att processen inte kommer kunna genomföras om vi inte gör detta på rätt sätt, fullt ut och med respekt för varje del. Jag kan inte vara mer tillmötesgående än vad jag redan är, och det finns en gräns för hur mycket jag kan ta på mig när det i grunden inte ens är mitt liv det handlar om. Jag vill därför att du nu förstår att jag kommer att ta paketet idag, men till imorgon måste du lösa din del, och nu är det faktiskt inte längre ett skämt eller tomma ord. Det här är inte att jag bara säger att jag gör saker, utan verkliga handlingar som kostar både energi och ansvar, och jag kan inte fortsätta att gå in med allting hela tiden utan att det finns ett tydligt gensvar från din sida. Jag kommer köpa paketen till dig idag, och jag gör det enbart därför att jag avskyr när processer inte går som de ska och faller isär i onödan, men jag kan samtidigt inte tvinga dig till någonting. Därför tar jag detta idag, och jag vill att du nu svarar med ditt namn på kommande formler, så att vi kan fortsätta arbetet på det sätt som krävs.